V decembri 1943 bol spolusignatárom tzv. Vianočnej dohody, ktorou sa utvorila platforma pre prípravu ozbrojenéhop povstania. Po jeho vypuknutí zastával miesto predsedu SNR a spolu s Novomestským sa zúčastnil rozhovorov s benešom v Londýne. Po vojne spoločne s Lettrichom stál na čele Demokratickej strany, za DS bol členom Gottwaldovej vlády. Vzápätí po prevzatí moci komunistami bol v apríli 1948 odsúdený na 7 rokov, z ktorých 5 aj pol strávil vo výkone trestu. Po návrate z väzenia sa živil ako účtovník. Rehabilitovaný bol v r. 1964, zomrel o 8 rokov neskôr.
Ursíny zanechal dva rukopisy memoárov. V prvom sa venoval SNP (Spomienky na SNP, Tranoscius 1994), kým druhý slúžil základom pre vydanie tejto knihy.
Ursínyho spomienky sú zaujímavou sondou do osudov jedného z príslušníkov evanjelického spoločenstva na Slovensku, ktoré sa zhodou náhod a následkom bizarnej kombinácie veľmocí ocitlo na exkluzívnych pozíciách šachovnice veľkej politiky. Celú ich následnú oportunistickú politiku determinovala úporná snaha na tejto šachovnici zotrvať. Postupné posilňovanie ľudákov ich nútilo k osvojeniu si slovenského nacionalizmu, logickou koncovkou čoho bolo zlúčenie s HSĽS krátko po podpise Mníchovskej dohody. Po stalingradskej porážke Nemcov naopak začala spolupráca s komunistami, ktorá však skončila tragicky - dlhoročnými žalármi prípadne útekom za hranice...